Subject: RTHS jt seaduste muutmise eelnõu (rehabilitatsioonisüsteemi muudatused)
From: "Varje Tuulik" <[email-masked]>
To: "Info - SOM" <[email-masked]>, <[email-masked]>
Date: Mon, 11 May 2026 21:53:52 +0300

Tähelepanu! Tegemist on välisvõrgust saabunud kirjaga.
Tundmatu saatja korral palume linke ja faile mitte avada.

Tere, saadan Eesti Taastusarstide Seltsi tagasiside Rahvatervishoiu seaduse 
muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse 
(rehabilitatsioonisüsteemi muudatused) eelnõule.

Püüdsime sõnastada uue süsteemi erinevad väljakutsed.

Tugevused

-          Soov luua parem infovahetus ja teenuste sidusus tervishoiu ja 
sotsiaalsüsteemi vahele

-          Akuutravi järgsetele patsientidele võimalus saada kohest tuge 
igapäevaelu toetamisel

Nõrkused

-          terminoloogia on seaduses ebaselge (rehabilitatsioon, 
taastusravi, heaoluplaan).

-          Senine kompetents antud valdkonnas taastusravi ja 
rehabilitatsioonimeeskondade näol on uues süsteemis kirjeldamata.

-          Vastutus psühhosotsiaalsete teenuste ja abivajaja parema osaluse 
eest igapäevaellu on pandud arengukava haiglatele, kelle prioriteet on 
tervishoiuteenus

-          Terviseteejuhi kui juhtumikorraldaja pädevus ja roll tuleks lahti 
kirjutada, et ei jääks muljet nagu terviseteejuhi roll oleks 
terviseseisundist põhjustatud rehabilitatsioonivajaduse hindamine.

Võimalused

-          Katta tervishoius juba töötavate tugispetsialistide (näit. 
sotsiaaltöötajate töö) ja luua juurde võimalus kasutada parema toimetuleku 
tagamiseks lisajõudu (kogemusnõustajad jt)

-          Parendada infovahetust kasutades ühise keelena WHO 
klassifikaatoreid

Ohud

-          Liiga kiire ajakava (30.09.26) nii suure muudatuse läbiviimiseks.

-          Teenust juba kasutavatel inimestele võib teenus katkeda, kuna 
haiglatel endal pole lisapersonali teenuse käivitamiseks ja nad ei suuda nii 
kiiresti vormistada seniste teenusepakkujatega võrgustikutöö lepinguid.

-          Haiglate personalile suured ootused ja meedikutele lisakoormus 
põhitöö kõrval

-          Väikese rahvaarvuga Eestis võib mõni spetsiifiline 
rehabilitatsiooniprogramm olla ainus- sel juhul tuleb luua mehhanismid 
koostööks ka Tervikute üleselt või teha otselepingud Tervisekassaga.

-          Kroonilise haiguse ja langenud tegevus-ja osalusvõimega teenuse 
vajajate ebarealistlikud ootused uuele teenusele (haiglates oodatakse 
taastusraviteenust, mitte rehabilitatsiooniprogramme)

-          Teenuse kättesaadavus ei parane, sest psühhosotsiaalse 
rehabilitatsioonivaldkonna praegused riigieelarvelised vahendid kaovad 
tervishoiu üldise alarahastuse sisse ja sihtrühma laiendatakse

-          Nii rehabilitatsiooni kui taastusravi süsteemis ei ole lähiajal 
piisavalt spetsialiste.

Ettepanekud.

1.      Luua selgus seaduseelnõu terminoloogias ja sihtrühmas. 
Rehabilitatsioon võib olla meditsiiniline, psühhosotsiaalne, hariduslik, 
kutse- või noorte õiguserikkujate rehabilitatsioon. Meditsiiniline 
rehabilitatsioon ehk TAASTUSRAVI on arstlik eriala, kus arstil on võimalus 
teha vajadusel ka täpsustavaid uuringuid ja väljastada retseptiravimeid ilma 
milleta jääks terviseseisundi käsitlus poolikuks. SKA enda sõnastuses on 
Sotsiaalne rehabilitatsioon sotsiaalteenus, mis aitab puudega, tervisemure 
või piiratud töövõimega inimestel igapäevaelus paremini toime tulla ja olla 
võimalikult iseseisev. Abivajajal peab olema selge, mis sisuga teenust talle 
haigla juures pakkuma hakatakse. Kui on taastusarsti koostatud 
taastusraviplaan , siis rakendub patsiendile ka patsiendikindlustus ja 
tegemist on taastusraviga. Kui seaduseelnõu sisu on osaliselt ka 
meditsiinilise rehabilitatsiooni ehk taastusravi eriala korraldamine, siis 
tuleb selguse mõttes seda ka nimetada, et teenuse pakkujad ja sihtrühmad 
mõistaksid, mis teenusega tegemist on.

2.      Sõnastada selgelt rehabilitatsiooni eesmärk. Rehabilitatsiooni 
eesmärk on tegevus-ja osalusvõime põhine (seaduseeelnõus on kirjeldused 
diagnoosipõhised). Mitte tuua sisse uut mõistet heaoluplaan kui selle sisu 
on sama mis rehabilitatsiooniplaanil.

3.      Ajalise määratluse sisse toomisel soovitame mitte kasutada sõnastust 
ravi asemel, mis võib tekitada kliendil segadust teenuse sisu osas. Ravi 
protsessi toetavana on piisav kirjeldamaks teenuseid nii ravi eelselt, ajal 
kui järgselt.

4.      Administratiivsed ja personalipoliitilised riskid. Holistilise 
rehabilitatsiooni koordineerimise panemine HVA haiglate vastutusse tähendab 
automaatselt lisakohustusi taastusravikeskustele. Taastusarstidena vajame 
avatud sõnumeid, mida tegelikult reform haiglatele, taastusravikeskustele ja 
taastusarstidele kaasa toob.

5.      Spetsiifiliste üleriigiliste rehabilitatsiooniprogrammide tellimist 
peaks koordineerima rahastaja ehk Tervisekassa (näit kuulmis, nägemis, 
vaimse tervise programmid jt)

6.      Jagatud spetsialistide baas. Eelnõus nimetatud rehabilitatsiooni 
põhimeeskonna koosseis kattub üks ühele taastusravi meeskonna koosseisuga . 
HVA haiglate taastusravi spetsialistide nappuse tingimustes ei ole aus anda 
psühhosotsiaalset tuge vajavale abivajajale lootus, et tema eest hakkab 
keegi “leidma” talle teenuste aegu. Eriti tervishoiuspetsialistidele (arst, 
füsioterapeut, psühholoog), Kui spetsialiste ei jagu, ei jagu ka teenuste 
aegu. Kuigi seda ei ole lahti kirjutatud, hakkaks antud eelnõu järgi HVA 
haigla vastutama spetsialistide olemasolu eest ja taastusravi osakond peab 
jagama oma niigi nappi spetsialistide kaadrit, et tagada mingilgi moel 
rehabilitatsiooniteenus. Juba täna on haiglad küsimuse ees, kuidas tagada 
kiired taastusravi ajad trauma patsientidele, kui ajad on pikalt ette 
broneeritud funtsioone toetava taastusravi patsientide ravikuuridega. 
Võimalus, et HVA haigla teeb tänaste rehabilitatsiooniteenuseid pakkuvate 
asutustega alltöövõtulepingud ja abivajaja jaoks midagi ei muutu, toob 
haiglale juurde halduskoormuse ja vastutuse arvete ja teenuse kvaliteedi 
eest.

7.      Rehabilitatsioonikorralduse reformi kontekstis tuleb välja 
joonistada ka esmatasandi, so perearstikeskuse ja KOV kohustused ja teenused 
inimese tegevusvõime toetamisel, et suunata uusi toimivaid lahendusi just 
inimese elukohajärgsete tervishoiu-ja sotsiaalteenuste integratsiooni, mis 
on olnud üks nõrgemaid lülisid raviteekonnal. Elukvaliteedi toetamine ja 
samas inimesele enda tervise eest vastutuse andmine ei peaks olema 
piirkondliku tervishoiuasutuse, vaid just esmatasandi teema.

8.      Rehabilitatsioonis on abivajajal sageli mitu diagnoosi ja seega ei 
pruugi rehabilitatsioonimeeskonna liikmete koosseisu liiga detailne 
kirjeldamine olla praktikas piisavalt paindlik. Kuna projekti suurim eesmärk 
on tervishoiu ja sotsiaalvaldkonna sidususe parendamine, siis võiks suures 
plaanis olla rehabilitatsiooni meeskonnas tervishoiutöötaja (füsioterapeut, 
psühholoog), rehabilitatsioonispetsialist (sotsiaaltöötaja, eripedagoog, 
kogemusnõustaja jt) ning patsient, patsiendi esindaja või KOV esindaja. 
Täpsustamist vajab, kas Tervisekassa hinnakirja tuleb teenusena 
rehabilitatsioonispetsialisti hind ja kood? Kas mõne antud nimekirjas 
puuduva, kuid vajaliku spetsialisti (näit. audioloogi, optometristi, 
lümfiterapeudi) kaasamine toimub läbi suunamise tervishoiuteenusele? Kas 
Terviseteejuhil on õigus suunata tervishoiuteenusele?

9.      Andmevahetus tervishoiu ja sotsiaalsüsteemi vahel. Olulisem, kui 
teenuste ühele pinnale või sama rahastaja alla toomine , on infovahetus 
erinevate teenustepakkujate vahel. Siduserialade vahelise infovahetuse 
parendamiseks tuleks sarnaselt haiguste klassifikaatoriga (RHK-10) võtta 
rehabilitatsioonispetsialistide igapäevatöö praktikasse  tegevusvõimet 
kaardistav Rahvusvaheline Funktsioonide Klassifikaator (RFK). Kindlasti 
tuleks kodeerida rehabilitatsiooni eesmärk (näit. d465 – Liikumine 
abivahendiga, d570 – Oma tervise eest hoolitsemine vms). Oleks väga kahju, 
kui uutes  integratsiooniprojektides võetaks kasutusele järgmised vabas 
vormis küsimustikud (märkamislehed) või ühe kitsa valdkonna küsimustik, mida 
järgmises etapis või teises valdkonnas ei ole enam võimalik kasutada või 
siis eelnevaga võrrelda.

10. Lisaks terviseteejuhile (õde või sotsiaaltöötaja) on vajalik anda 
võimalus suunata tervisemurega inimest rehabilitatsiooni arsti saatekirjaga 
(näit silmaarst nägemisrehabilitatsiooni). See oleks kõige konkreetsem tee 
terviseseisundist lähtuva rehabilitatsioonivajadusega inimesele.

11. Probleemiks tuuakse ka ühtsete standardite puudumine, millised on 
vajalikud sekkumised ning kompetents nende rakendamiseks. Võimalus oleks 
töötada välja tegevus-ja osalusvõime eesmärgipõhised ajaliselt määratletud 
rehabilitatsiooniprogrammid (näit ratastooliga liikumine erinevates 
keskkondades).

Kui on olemas kogemustega töötavad ja spetsialistide meeskondi omavad 
rehabilitatsioonoasutused, võiks eelkõige süsteemi korrastada, infosüsteemid 
ühildada, kvaliteedinõuded paika panna. Ära tuleks kasutada süsteemide 
senised tugevused Tervisekassa optimaalne bürokraatia ja konkreetsed 
suunamiskirjad  ning Töötukassa biopsühhosotsiaalse tervise mudeli põhine 
andmevahetus ja hindamine.

Lugupidamisega,

Varje-Riin Tuulik

ETAS juhatuse nimel