Subject: FW: mure kliinilise mikrobioloogia eriala pärast
From: "Info - SOM" <[email-masked]>
To: "Info - SOM" <[email-masked]>
Date: Mon, 17 Nov 2025 14:23:27 +0200

_____

Saatja: Anne Must <[email-masked] 
<mailto:[email-masked]> >
Saadetud: kolmapäev, 12. november 2025 17:12
Adressaat: Kerli Reintamm-Gutan - SOM <[email-masked] 
<mailto:[email-masked]> >
Teema: mure kliinilise mikrobioloogia eriala pärast

Tähelepanu! Tegemist on välisvõrgust saabunud kirjaga.
Tundmatu saatja korral palume linke ja faile mitte avada.

Tere

Olen Terviseameti rahvatervise labori arst ja ühtlasi laborimeditsiini ja 
kliinilise mikrobioloogia eriala arst-resident. Me ei ole ilmselt silmast 
silma kohtunud, aga osalesin NETSi aruteluringides ja sealt tekkis ka idee 
ühendust võtta.

Kirjutan seoses ühe seonduva teemaga, mis on mulle ja minu kolleegidele nii 
haiglalaboritest kui ka ülikoolist juba aastaid muret valmistanud. Ka NETSi 
aruteludel käis läbi nakkushaiguste ennetuse ja diagnostika alase 
koolitusvajaduse hindamise ja prioriseerimise küsimus.

Ma ei tea täpselt, kes Sotsiaalministeeriumis residentuurivajaduse hindamise 
ja planeerimisega tegeleb, aga minu ja mu kolleegide mure on seotud ühe 
residentuurierialaga.

Nimelt on Eestist lähiaastatel kadumas kliinilise mikrobioloogia 
ettevalmistusega arstid.

Annan olukorra kujunemisloost lühikese ülevaate.

11.09.2000 ilmus SoM määrus, millega kliinilise mikrobioloogia eriala kadus 
arstlike erialade loendist – endise 44 arstliku eriala asemele oli seal 
loetletud 33, mikrobioloogid end nimekirjast enam ei leidnud.

11.10.2000 saatis Tartu Ülikool SoM-ile järelpärimise, millele olid alla 
kirjutanud dr Paul Naaber TÜ mikrobioloogia residentuuri üldjuhendajana ning 
dr Agu Tamm TÜ laborimeditsiini residentuuri üldjuhendajana. Ministeeriumist 
vastust ei tulnud.

31.01.2001 saatsid Eesti Laborimeditsiini Ühing, kliinilise mikrobioloogia 
residentuuri üldjuhendaja dr Paul Naaber ja TÜ mikrobioloogia õppetooli 
professor Marika Mikelsaar ministeeriumile määruse parandusettepaneku 
kliinilise mikrobioloogia eriala ennistamiseks. Ministeeriumist vastust ei 
tulnud.

28.11.2001 tuli välja uus määrus, kus oli välja jäetud veresoontekirurgia 
ning lisatud taastusravi. Kliinilist mikrobioloogiat arstlike erialade 
nimekirjas endiselt polnud.

Kuna arstlikku eriala enam ei olnud, lõpetati ka riiklik 
residentuuritellimus. Kokku lõpetas ajavahemikul 1995-2007, mil residentuur 
eksisteeris, kliinilise mikrobioloogia eriala 12 arsti. Praeguseks hetkeks 
on noorim kliinilise mikrobioloogia eriala lõpetanud arst üle 50 aasta 
vanune.

2014 loodi võimalus laborimeditsiini residentuuri raames omandada kliinilise 
mikrobioloogia lisaeriala. Lisaeriala mahutati olemasoleva programmi sisse. 
Endise 4-aastase eraldiseisva residentuuri asemel sisaldas lisaerialaga 
laborimeditsiini residentuur 9 kuud erialaõpet. Euroopa riiklikke arstide 
erialaseltse koondav UEMS näeb rahvusvaheliselt tunnustatava eriarstiõppe 
pikkusena minimaalselt 5-aastast residentuuri. Laborimeditsiini erialaga on 
kliinilisel mikrobioloogial sisulist kattuvust umbes 10% ulatuses. 
Sisuliselt oleks see võrreldav olukorraga, kus üheks erialaks liidetaks 
näiteks günekoloogia ja üldkirurgia, sest mõlemad arstid toimetavad ju 
enamasti operatsioonisaalis.

Ühesõnaga, Eestis saadav erialane ettevalmistus ei vasta rahvusvahelistele 
standarditele, Eesti laboriarsti diplom ei ole Euroopas tunnustatav 
kliinilise mikrobioloogi diplomina. See on loonud olukorra, kus 
laborimeditsiin on üks kõige ebapopulaarsemaid residentuurierialasid üldse. 
Ajavahemikul 2014-2025 on lisaerialaga laborimeditsiini residentuuri 
esitatud kokku 3 avaldust, kuigi igal aastal on välja kuulutatud üks koht 
ning enamusel aastatel ka järelkonkurss. Üks arst lõpetas residentuuri 2022, 
ent ei tööta laboriarstina. Mina astusin residentuuri 2023 ja olen hetkel 3. 
aasta resident. Jaanuaris liitub minuga loodetavasti 2017. aastal 
residentuuri astunud ja 5 aastat akadeemilisel puhkusel olnud lisaerialaga 
resident. Hetkel olen ainus kliinilise mikrobioloogia lisaerialaga 
laborimeditsiini arst-resident Eestis. Sisuliselt ei ole 11 aastat 
lisaerialaga residentuuri tootnud ühtegi spetsialisti ning vanemad kolleegid 
hakkavad järjest pensionile minema.

Täiesti reaalne on stsenaarium, et 5-10 aasta pärast tuleb Eesti haiglates 
infektsioonhaiguste diagnostikast loobuda, sest enam ei ole personali. Samal 
ajal kasvab resistentsete mikroobide osakaal kogu maailmas, suureneb 
immuunsupresseerivat ravi saavate patsientide hulk, elanikkond vananeb, 
levivad pandeemiad. Nende väljakutsetega toimetulekuks ei piisa ainult 
masinatest ega usinatest laborantidest, eriarstlik kompetents on 
mikrobioloogialaboris vältimatult vajalik.

Kas ministeerium on selle riskiga arvestanud? Kas residentuuri vastuvõtu 
planeerimisel on seda arvesse võetud ja riigil on plaan B, kuidas tagada 
Eesti tervishoiusüsteemi ja nakkushaiguste diagnostikavõimaluste 
toimepidevus siis, kui kliinilisi mikrobiolooge enam ei ole?

Kui vaadata ringi mujal maailmas ja eeskätt Euroopas, siis on kliinilise 
mikrobioloogia arstlik eriala vägagi elujõuline enamuses Euroopa Liidu 
riikides, kaasaarvatud meie naaberriikides Lätis ja Soomes. See on muude 
riikide noorte arstide hulgas väga populaarne. Käisin eelmisel aastal (oma 
säästudest, sest ülikoolil residentide väliskoolitusteks eelarvet ei ole) 
Hollandis Leideni tippkeskuses parasitoloogia kursusel. Sealsed residendid 
rääkisid, kuidas neil on kliinilise mikrobioloogia erialale pääsemiseks 
tohutu konkurss ja eelistatakse neid, kel juba PhD olemas.

Kõlan ilmselt pateetiliselt, aga olukord ongi täpselt nii hull, ja mitte 
ainult minu arvates. Minu selja taga seisavad Eesti Laborimeditsiini Ühingu 
kliinilise mikrobioloogia sektsioon; Tartu Ülikooli mikrobioloogia osakond; 
kõik need vähesed allesjäänud ja tublid, aga väsinud ja vananevad 
kliinilised mikrobioloogid, kes pole siiski veel lootust järelkasvule 
päriselt kaotanud. Ja arstiõppest tuleb peale noori kolleege, kelle arvates 
mikrobioloogia oli ülikooli ajal kõige huvitavam aine üldse, aga kahjuks ei 
ole ju Eestis sellist arstlikku eriala ega rahvusvaheliselt tunnustatud 
residentuuriprogrammi.

Kas oleks mingi lootus, et ministeerium võiks kaardistada hetkeolukorra 
ja -vajaduse kliiniliste mikrobioloogide eriala järele Eesti haiglates ja 
laborites, kaaluks eriala ennistamise ja residentuuri taastamise võimalust?

Olen alati valmis vajadusel panustama - olukorda selgitama, meie seisukohti 
avama ning selleks ka allesjäänud tublisid kolleege (nt dr Naaber Synlabist, 
dr Ivanova ITK-st, prof Mändar Tartu Ülikoolist) kaasama.

Tervitades

Anne Must

MD PhD

Terviseameti rahvatervise labori arst

laborimeditsiini ja kliinilise mikrobioloogia 3. aasta arst-resident

5381 7285