Subject: Fwd: KarS ja teiste seaduste muutmise seaduse (KarS omnibus 2026) eelnõu saatmine kooskõlastamiseks
From: "Pille Tees" <[email-masked]>
To: "Justiits- ja Digiministeerium" <[email-masked]>, "Andreas Kangur - JUSTDIGI" <[email-masked]>, "Justiits- ja Digiministeerium" <[email-masked]>
Cc: "juhatus" <[email-masked]>
Date: Tue, 9 Jun 2026 11:35:02 +0300

Tähelepanu! Tegemist on välisvõrgust saabunud kirjaga.
Tundmatu saatja korral palume linke ja faile mitte avada.

Käesolevaga edastan Eestimaa Loomakaitse Liidu seisukohad   KarS ja teiste 
seaduste muutmise seaduse (KarS omnibus 2026) eelnõule (manuse sja väljavõte 
ka käesolevas allpool):

Justiits- ja Digiministeerium

 <mailto:[email-masked]> [email-masked]

 <mailto:[email-masked]> [email-masked]

Eestimaa Loomakaitse Liidu ettepanekud karistusseadustiku, 
loomakaitseseaduse ja väärteomenetluse seadustiku muutmise seaduse (KarS 
omnibus 2026) eelnõule

Lp minister

Eestimaa Loomakaitse Liit esitab järgmised seisukohad ja ettepanekud 
eelnõule, sh punktis 3.1.3 kirjeldatud KarS § 52² muutmiseks:

Kohaliku omavalitsuse eeskirja rikkumisele tuginev loomapidamise keeld 
tekitab põhiseaduspärasuse ja õigusselguse probleeme ning viib piirkonniti 
erineva karistatavuseni. Kavandatav norm praegusel kujul on põhiseadusega 
vastuolus.

Kuivõrd kavandatav säte võimaldab kohaldada lisakaristust igasuguse loomade 
pidamisega seotud nõuete rikkumise eest, siis laieneb antud norm ka kohaliku 
omavalitsuse korralduse seaduse alusel kehtestatud kasside ja koerte 
pidamise eeskirjade rikkumisele.

Kohaliku omavalitsuse volikogu kehtestatud koerte ja kasside pidamise 
eeskirjad reguleerivad loomade pidamise nõudeid suhetes avaliku korra ja 
inimeste õigustega ning piiravad isikute tegevust koerte või kasside 
pidamisel. Praktikas on eeskirjad oma sisult probleemsed – need kordavad 
seaduste norme, sh nii laiendavad kui kitsendavad neid ning kehtestavad 
nõudeid, milleks volitust pole antud. Ka on need omavalitsuste lõikes 
erineva sisu ja ulatusega. Õiguskantsler on korduvalt eeskirjade vastavust 
seadustele ja põhiseadusele kontrollinud ja tuvastanud hulganisti rikkumisi.

Looma omamine on PS §-s 32 sätestatud omandipõhiõiguse kaitsealas. Õigus 
looma pidada on hõlmatud üldise vabadusõigusega, mis tuleneb põhiseaduse 
(edaspidi: PS) § 19 lõikest 1. Üldise vabadusõiguse esemelise kaitseala 
moodustab õiguslik vabadus. Õiguslik vabadus seisneb loas teha ja tegemata 
jätta seda, mida isik soovib. Kaitstud on isiku otsustamisvabadus sellest 
sõltumata, milline kaal on valitud tegevusel eneseteostuse jaoks.

PS § 3 lõike 1 esimese lause kohaselt teostatakse riigivõimu üksnes 
põhiseaduse ja sellega kooskõlas olevate seaduste alusel. Põhiseaduse § 11 
kohaselt võib õigusi ja vabadusi piirata ainult kooskõlas Põhiseadusega. 
Neis sätetes väljendatud üldise seadusereservatsiooni põhimõttest tulenevalt 
peab põhiõigusi puudutavates küsimustes kõik olulised otsused langetama 
seadusandja. Seadusandja pädevuses oleva küsimuse delegeerimine kohalikule 
omavalitsusele ja kohaliku omavalitsuse sekkumine põhiõigustesse on lubatud 
üksnes seaduses sätestatud ja põhiseadusega kooskõlas oleva volitusnormi 
alusel. Üldise seadusereservatsiooni väljenduseks on ka PS § 154 , mis 
piirab kohalike omavalitsustele  enesekorraldusõiguse kohustusega tegutseda 
üksnes seaduse alusel. Volikogul ja valitsusel on õigus üldaktidena vastu 
võtta määrusi (KOKS § 7 lg 1); üksikaktidena otsuseid (volikogu) ja 
korraldusi (valitsus) (KOKS § 7 lg 2). PS § 3 lõike 1 esimesest lausest 
tulenevalt on määrus põhiseadusega vastuolus nii juhul, kui see on antud 
põhiseaduse vastase volitusnormi alusel, kui ka siis, kui määrus on antud 
ilma volitusnormita või ei ole volitusnormiga kooskõlas.

Põhiseaduse mõttest ja sättest tuleneb, et vähem intensiivseid põhiõiguste 
piiranguid võib kehtestada täpse, selge ja piirangu intensiivsusega 
vastavuses oleva volitusnormi alusel määrusega. Seejuures peab seadusandja 
kõik põhiõiguste seisukohalt olulised küsimused otsustama ise ega tohi nende 
sätestamist delegeerida kohalikule omavalitsusele. Reeglina tähendab see, et 
määruseandja võib seadusega kehtestatud põhiõiguste ja -vabaduste piiranguid 
üksnes täpsustada, mitte aga kehtestada seaduses sätestatuga võrreldes 
täiendavaid piiranguid.

Õiguskantsler on korduvalt sh 
<https://www.oiguskantsler.ee/sites/default/files/2024-11/6iguskantsleri%20m%C3%A4rgukiri%20seaduse%20muutmiseks.pdf> 
2006[1], 
<https://www.oiguskantsler.ee/sites/default/files/2024-11/6iguskantsleri_margukiri_volitusnorm_koerte_ja_kasside_pidamise_eeskirjade_kehtestamiseks.pdf> 
2010[2] kui ka 
<https://www.ohtuleht.ee/462298/oiguskantsler-koera-ja-kassipidamine-korda> 
2012[3] kontrollinud, kas KOKS § 22 lg 1 punkti 362 kui norm, mis annab 
valla- või linnavolikogule pädevuse koerte ja kasside pidamise eeskirja 
kehtestamiseks, on kooskõlas põhiseadusega. Õiguskantsleri menetlus puudutas 
ka KOKS §-i 663 , mille järgi on koerte ja kasside pidamise eeskirja 
rikkumine väärtegu. Seda põhjusel, et KOKS § 22 lg 1 p 362 ja § 663 on 
olemuslikult seotud sätted.

Õiguskantsler järeldas, et talle saabunud avalduste põhjal alustatud 
menetluste tulemused annavad alust arvata, et eeskirjadega kehtestatud 
õigusvastane regulatsioon on muu hulgas tingitud KOKS § 22 lg 1 p 362 
ebamäärusest. Nimelt ei pruugi kohalikele omavalitsustele olla arusaadav, 
milliseid kohustusi võib eeskirjadega loomapidajatele panna. Menetluses 
osundati, et seadusandja ei ole ammendavalt reguleerinud koerte ja kasside 
pidamise piiranguid inimeste elu ja tervise ning avaliku korra kaitse 
eesmärgil, mis jäävad väljapoole loomatauditõrjeseaduse (nüüd 
veterinaarseaduse). Kuna volitusnorm nimetab üksnes valdkonna, mida kohaliku 
omavalitsuse volikogu eeskirjadega reguleerida võib, ei pruugi sellise 
ebamäärasuse tõttu olla kohalikele omavalitsustele arusaadav milliseid 
kohustusi võib eeskirjadega loomapidajatele panna. Ühe näitena KOKS § 22 lg 
1 p 362 ebamäärusest tingitud probleemidest võib tuua põllumajandusministri 
mainitud asjaolu, et tihti reguleeritakse eeskirjadega küsimusi, mis on juba 
teiste õigusaktidega reguleeritud (nt loomatauditõrjega seonduvat, aga ka 
loomade heaolu nõudeid).

Õiguskantsler märkis, et sellised piirangud võivad seonduda ennekõike looma 
käitumisest lähtuva ohu ennetamisega või loomaga avalikus kohas viibimisega 
(nt küsimused sellest, kuhu on keelatud loomaga minna, millal peab koeral 
olema jalutusrihm ja suukorv jne). Samuti rõhutati, et tegemist  on koerte 
ja kasside pidajate üldise vabadusõiguse (PS § 19 lg 1) realiseerimise 
seisukohalt oluliste küsimustega (lisaks sellele on tegemist ka teiste 
isikute põhiõiguste kaitse seisukohalt oluliste küsimustega). Seetõttu peab 
seadus vähemalt üldistatult sätestama, millised koerte ja kasside pidamise 
piirangud on vajalikud inimeste elu ja tervise ning avaliku korra kaitse 
eesmärgil. Kui see on otstarbekas, võib seadusandja anda täitevvõimule või 
kohalikule omavalitsusele volituse seaduses sätestatud piirangute 
täpsustamiseks. Õiguskantsler järeldas, et KOKS § 22 lg 1 p-ga 36² on 
seadusandja andnud kohalikele omavalitsustele ulatusliku volituse kehtestada 
koerte ja kasside pidamise piiranguid inimeste elu, tervise ja avaliku korra 
kaitseks, kuid jätnud seaduse tasandil piisavalt määratlemata piirangute 
olulised alused, ulatuse ja piirid. Seetõttu  on KOKS § 22 lg 1 p 362 ning 
sellega olemuslikult seotud KOKS § 663 vastuolus põhiseadusega.

Õiguskantsler pidas eriti probleemseks ka olukorda, kus karistus sisaldub 
seaduses, kuid karistatava teo kirjeldus seadusest madalamalseisvas 
õigusaktis: „Karistusõiguse ühe aluspõhimõtte (nulla poena sine lege 
scripta, stricta, previa, sama tuleneb PS § 23 lõikest 1 ja lg 2 esimesest 
lausest) kohaselt peab karistusnormi koosseis olema väga konkreetne ja 
täpselt piiritletud. Kõigile peab olema selge, millise teo toimepanemise 
eest millist karistust kohaldatakse. Juhul, kui norm ei ole piisavalt 
selgelt sätestatud, on nii süüteo menetlejal raske tegu hinnata ja selle 
vastavat karistust määrata kui ka isikul talle määratud karistust 
vaidlustada. KOKS § 663 on blanketne ehk viiteline karistusnorm, mille puhul 
määratlevad täpsema süüteokoosseisu koerte ja kasside pidamise eeskirjad. 
Järelikult on eeskirjade volitusnormi sisu, ulatuse ja eesmärgi täpne 
määratlemine seadusandja poolt eriti tähtis.“.

KOKS § 22 lg 1 p 362 ja § 663 kehtivad tänaseni muutmata kujul, st 
vaidlusaluseid õigusnorme ei ole õiguskantsleri menetlusest saati muudetud 
ega täiendatud. ELL rõhutab, et volitusnormi ebamäärasusest tingitud 
eeskirjade vastuolu seadusega on õiguskantsler kontrollinud korduvalt ka 
hiljem, sh nt 
<https://www.oiguskantsler.ee/sites/default/files/2024-11/Rakvere%20valla%20koerte%20ja%20kasside%20pidamise%20eeskirja%20%C2%A7%206.pdf> 
2020 aastal[4], kus KOV nii laiendas kui kitsendas nt loomakaitseseaduse 
reguleerimisala ning kehtestas seadusest laiemaid kohustusi. Seega on 
probleem püsiv ja aktuaalne.

Eelnevast aga järeldub, et  kavandatav muudatus sellisel kujul on vastuolus 
põhiseadusega, võttes arvesse, et muudatus loob sisulise seose KOKS § 22 lg 
1 p 36² alusel kehtestatud kohaliku omavalitsuse eeskirjade ning KarS § 52² 
alusel kohaldatava loomapidamise keelu vahel. Seejuures kaasneb kõne all 
oleva eelnõuga aga veelgi raskem põhiõiguste ja -vabaduste riive.

*       Esiteks laiendatakse loomapidamiskeelu kohaldamise alust 
olukordadele, kus loomapidaja on rikkunud avalikku korda puudutavaid 
loomapidamise reegleid ehk ohustanud või kahjustanud inimesi või nende vara 
või rikkunud loomaga avalikus kohas viibimise nõudeid. KarS § 52² esmane 
eesmärk on seni lähtunud loomakaitseseaduse eesmärgist kaitsta looma inimese 
sellise tegevuse või tegevusetuse eest, mis ohustab või võib ohustada looma 
tervist või heaolu. Eelnõuga nihutatakse loomapidamise keelu regulatsiooni 
raskuskese aga osaliselt loomade heaolu kaitselt avaliku korra, inimese 
tervise ja vara kaitse suunas.

*       ELL hinnangul on selline laiendus põhiseaduslikult problemaatiline. 
Loomapidamise keeld on intensiivne lisakaristus, mis riivab isiku üldist 
vabadusõigust PS § 19 tähenduses ning võib riivata ka omandipõhiõigust PS § 
32 tähenduses. Seetõttu ei saa selle kohaldamise alus tuleneda sisuliselt 
kohaliku omavalitsuse koerte ja kasside pidamise eeskirjade rikkumisest, 
mille sisu ja ulatus on omavalitsuseti erinevad. Kui iga omavalitsus saab 
ise otsustada, millised kohustused koerte ja kasside pidamise eeskirjaga 
kehtestatakse, võib eelnõu kaasa tuua olukorra, kus Eesti eri paigus on 
loomapidamise keelu kohaldamise aluseks erinevad teod. See ei ole kooskõlas 
õigusselguse, võrdse kohtlemise ega karistusõiguse määratletuse põhimõttega.

*       ELL leiab, et eelnõu tuleb ümber kujundada. Esmaseks lahenduseks 
peaks olema KarS § 52² jätmine loomade heaolu kaitse keskseks 
lisakaristuseks, mitte selle laiendamine kohaliku omavalitsuse avaliku korra 
eeskirjade rikkumisele. Kui seadusandja peab siiski vajalikuks hõlmata ka 
inimese tervise või vara kahjustamise juhtumeid, tuleb seaduse tasandil 
kehtestada esmalt asjakohased nõuded (mis asendavad omavalitsuste eeskirju) 
ning keelu kohaldamise alused seejärel selgelt ja kitsalt piiritleda, 
välistada pelgalt ohu põhjustamine ning siduda tervise- ja varakahju 
juhtumid raskusastmete ja olulise kahju kriteeriumidega. ELL hinnangul peab 
KarS § 52² jääma eeskätt loomade heaolu kaitseks mõeldud lisakaristuseks, 
mida kohaldatakse olukorras, kus isik on looma suhtes toime pannud lubamatu 
teo või muul viisil näidanud, et tema edasine õigus loomi pidada ohustab 
looma elu, tervist või heaolu. Avaliku korra või kohaliku omavalitsuse 
eeskirjade rikkumise sidumine loomapidamise keeluga ei ole praegusel kujul 
piisavalt põhjendatud ega põhiseaduspärane. Nagu selgitatud, siis sellisel 
juhul tuleb vastavad avalikus kohas käitumise ning loomade ja teoiste 
inimeste ohutust puudutavad normid ja nõuded kehtestada seadusega või 
täpsustada eeskirja kehtestamise volitusnormi.

*       Teiseks on eelnõu sõnastus liiga lai ka seetõttu, et loomapidamise 
keelu kohaldamise aluseks võib olla mitte ainult kahju tekitamine, vaid ka 
pelgalt ohu põhjustamine inimese elule, tervisele või varale. ELL hinnangul 
ei tohi ohu põhjustamine iseseisvalt olla loomapidamise keelu kohaldamise 
alus. Loomapidamine on oma olemuselt seotud teatud tavapärase riskiga: loom 
võib liikuda ettearvamatult, ehmuda, pääseda hetkeks omaniku kontrolli alt 
välja või põhjustada olukorra, mida saab tagantjärele käsitada riskina. Kui 
selline tavapärane või abstraktne risk on piisav loomapidamise keelu 
kohaldamiseks, muutub lisakaristuse kohaldamisala ebaproportsionaalselt 
laiaks.

*       Kolmandaks ei tohi loomapidamise keelu kohaldamise aluseks olla 
igasugune tervisekahjustus või varaline kahju. Eelnõu sõnastus võib hõlmata 
ka väheolulisi juhtumeid, näiteks olukorda, kus koer pääseb aiast välja, 
jookseb inimesele otsa ja inimene komistab või saab väikese kriimustuse, või 
kus loom kahjustab vähesel määral vara (kriimustab nt sõidukit). Sellistel 
juhtudel ei pruugi loomapidamise keeld olla PS § 11 tähenduses 
proportsionaalne, kui puuduvad asjaolud, mis näitaksid loomapidaja püsivat 
ohtlikkust või sobimatust loomi pidada.

Kui eelnõu edasises menetluses peetakse vajalikuks jätta KarS § 52² 
kohaldamisalasse ka inimese tervise või vara kahjustamise juhtumid ning 
tänane eeskirjade regulatsioon, tuleb need nõuded kehtestada seaduse 
tasandil ning siduda kahju ja tervisekahjustus seejuures selgete raskuse 
lävenditega. Tervisekahjustuse puhul peaks loomapidamise keelu kohaldamine 
olema seotud vähemalt raske tervisekahjustuse või korduva ja süstemaatilise 
rikkumisega. Varalise kahju puhul peaks aluseks olema vähemalt oluline 
varaline kahju. Samuti tuleb välistada loomapidamise keelu kohaldamine 
üksnes pelgalt ohu põhjustamise tõttu.

*       Neljandaks toetab ELL seda, et loomapidamiskeeldu saaks kohaldada ka 
kohtuväline menetleja, kuivõrd see võib väärteo- ja kriminaalasjades muuta 
loomade kaitseks vajaliku meetme tõhusamaks. Samas on eelnõu praegusel kujul 
probleemne, sest loomapidamise keelu kohaldamise alused on väga laiad ja 
õiguslikult ebamäärased: keeld on kohaldatav ka pelgalt ohu põhjustamise, 
mistahes tervisekahjustuse või mistahes varalise kahju korral. Sellise 
sisuga norm eeldab menetlejalt keerulist proportsionaalsuse hindamist ning 
loob põhjendamatu ja meelevaldse kohaldamise riski. ELL hinnangul on sellise 
ulatusega pädevuse andmine Põllumajandus- ja Toiduametile (PTA) ja kohaliku 
omavalitsuse ametnikele probleemne, arvestades nende senist olematut 
süüteomenetluse kogemust ja praktikat, erinevalt politsei ja Keskkonnaameti 
menetluskogemusest ja oskustest. Kohaliku omavalitsuse puhul on probleem 
veelgi põhimõttelisem, kuivõrd loomapidamise keelu kohaldamine kohaliku 
koerte ja kasside pidamise eeskirja rikkumise alusel tugineks 
põhiseadusevastasele normistikule ning igas omavalitsuses viimase suva järgi 
kehtestatud nõuetele. Seetõttu ei tohiks KOV ametnikul olla õigust sellise 
eeskirja rikkumise alusel loomapidamiskeeldu kohaldada ning kui eeskirja 
rikkumise osa jääb lisakaristusega kaetuks, siis see õigus peaks sel juhul 
andma vaid kohtule. Põllumajandus- ja Toiduameti puhul on lisakaristuse 
rakendamise õigus iseenesest kaalutav ent juhul, kui tehakse ka kindlaks, 
kas ja milline on ameti tegelik võimekus ja oskused ning milliste meetmetega 
ning millal see muutub, võttes arvesse PTA süüteomenetluspraktika puudumist. 
Kuivõrd PTA ei algata praktikas loomakaitseseaduse rikkumiste puhul üldse 
väärteomenetlusi või teeb seda äärmiselt harva, ei lahenda pelgalt 
lisakaristuse kohaldamise õiguse andmine ka seotud põhimõttelist probleemi. 
ELL palub lahendada ka selle praktilise rakendamise küsimuse, sh kuidas 
tagatakse, et loomakaitsenõuete rikkumiste korral viiakse läbi 
väärteomenetlus ning loomapidamiskeelu kohaldamist tegelikult kaalutakse. 
ELL juhib siinkohal tähelepanu, et ametnike tegevusetuse tõttu on aga eriti 
vajalik tagada loomakaitseorganisatsioonide või loomade ombudsmani 
institutsiooni loomise kaudu ja menetlusseaduste muutmise kaudu tegelik 
juurdepääs õigusemõistmisele loomade väärkohtlemise asjades.

*       ELL juhib tähelepanu, et kehtiva VTMS § 83 kohaselt arutab 
väärteoasja maakohtunik, kui väärteoasja arutades on vaja otsustada 
loomapidamise keelamine. Eelnõust ei nähtu, et VTMS § 83 muudetaks, mistõttu 
tekib eelnõu ja kehtiva väärteomenetluse regulatsiooni vahel ka 
normitehniline vastuolu. Ühtlasi vajab muutmist ka LoKS § 65, mis käsitleb 
loomapidamise keelu kohtuotsuse esitamist loomade registrisse. Kui keeldu 
saab rakendada kohtuväline menetleja, siis tuleb olemuslikult muuta ka antud 
seotud säte, sh korrigeerida nimetatud sätte sõnastust, et see kohalduks ka 
lemmikloomadele (vt järgmine lõik).

*       Viiendaks ei ole eelnõus piisavalt käsitletud loomapidamise keelu 
tegelikku kontrollitavust. Hetkel reguleerib LoKS § 65 üksnes 
põllumajandusloomade pidamise keelu kandmist registrisse. Efektiivse 
järelevalve tagamiseks on vajalik sarnane mehhanism ka lemmikloomade puhul. 
Kui lemmiklooma pidamise keelu olemasolu ei ole võimalik kontrollida looma 
võõrandamisel, registreerimisel, varjupaigast loovutamisel või 
järelevalvemenetluses, võib keeld jääda sisuliselt deklaratiivseks. Seetõttu 
tuleb koos KarS § 52² muutmisega ette näha ka lemmikloomade pidamise keelu 
registripõhine kontrollitavus sarnaselt põllumajandusloomade puhul kehtivale 
lahendusele. Juhime tähelepanu, et Riigikogu menetluses on veterinaarseaduse 
muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse 
<https://www.riigikogu.ee/tegevus/eelnoud/eelnou/f8400de0-4f02-4758-84f2-c6a9489179d7/veterinaarseaduse-muutmise-ja-sellega-seonduvalt-teiste-seaduste-muutmise-seadus/> 
eelnõu[5] (918 SE), millega täpsustatakse lemmikloomade, sealhulgas 
kaubanduslikul ja erieesmärgil peetavate lemmikloomade jälgitavuse nõudeid, 
muutes Eestis peetavate koerte, kasside ja valgetuhkrute identifitseerimine 
süstitava elektroonse identifitseerimisvahendiga (mikrokiip) ning looma ja 
loomapidaja kohta asjakohaste andmete registrisse kandmine riiklikus 
registris kohustuslikuks. Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Ameti 
(PRIA) põllumajandusloomade registri juurde luuakse selleks tarbeks 
lemmikloomade ja lemmikloomapidajate andmeid koondav uus registriosa 
lemmikloomaregister ning põllumajandusloomade register nimetatakse ümber 
loomade registriks. Selle tulemusel laheneb praegune olukord, kus 
lemmikloomade registreerimine on killustunud erinevate kohalike 
omavalitsuste andmekogude vahel. Küll aga tuleb seetõttu kehtestada LoKS 
§-ile 65 analoogne kohustus ka lemmikloomadega seoses. ELL hinnangul on 
mõistlik muuta LoKS § 65 sisu ning laiendada see kõigile loomadele ja 
asendada „põllumajandusloomade registri“  termin „loomade registri“ 
terminiga, võttes arvesse, et põllumajandusloomade register nimetatakse 
eelnõu nr 918 SE alusel ümber loomade registriks.

*       Samuti teeb ELL ettepaneku pikendada loomapidamise keelu tähtaegu 
selliselt, et väärteo korral oleks keelu ülempiir kuni viis aastat ning 
kuriteo korral kuni viisteist aastat. Korduva väärkohtlemise korral peab 
olema võimalik rakendada eluaegset loomapidamiskeeldu. Karistuste 
karmistamine on üks võimalik ja vajalik meede, mis aitab koosmõjus tõhusa 
järelevalve ja selge regulatsiooniga vähendada loomade väärkohtlemist, 
ennetada veelgi tõsisemaid kuritegusid ning tugevdada ühiskonna turvalisust.

*       Kuuendaks jääb ELL jätkuvalt varasemalt esitatud seisukohtade 
juurde, et lisaks loomapidamiskeelu regulatsiooni muutmisele tuleb 
terviklikult üle vaadata ka KarS § 264 sanktsioonimäär, koosseisu paiknemine 
ja sõnastus ning loomade väärkohtlemisega seotud menetlusõiguslikud 
tagatised. ELL juhib tähelepanu, et Riigikogu menetluses oleva 
<https://www.riigikogu.ee/tegevus/eelnoud/eelnou/0c991fe4-2393-4ca6-a71d-38bb508f686f/loomakaitseseaduse-ja-veterinaarseaduse-muutmise-seadus/> 
loomakaitseseaduse ja veterinaarseaduse muutmise seaduse eelnõuga (899 
SE)[6] muudetakse mh kehtivad väärtegude sanktsioonimäärad ka 
loomakaitseseaduses ja veterinaarseaduses. Seetõttu on asjakohane muuta 
proportsionaalselt ka kuriteo sanktsioonimäärad. ELL hinnangul ei ole kehtiv 
kuriteo sanktsioonimäär proportsioonis looma julma kohtlemise tegude 
tegeliku ohtlikkusega ning KarS §-is 264 sätestatud süüteo eest peaks 
proportsionaalne karistusmäär olema kuni viis aastat vangistust, 
minimaalselt kuni kolm aastat vangistust. Samuti tuleks looma julm 
kohtlemine muuta karistatavaks ka ettevaatamatusest, arvestades, et 
praktikas jäävad karistuseta juhtumid, kus looma pikemaajalist söögi, joogi, 
ravi või muu vajaliku hooleta jätmist käsitatakse ettevaatamatu teona. 
Korduva looma väärkohtlemise korral peab karistusõiguslik hukkamõist olema 
tavapärasest rangem, kuivõrd korduvus ehk retsidiiv näitab isiku püsivat 
kalduvust sama laadi rikkumiste toimepanemiseks ning iga uus looma 
väärkohtlemine kätkeb esimesega võrreldes suuremat ebaõigust. PTA ja ELL 
praktika kinnitab, et sageli väärkohtleb rikkuja loomi korduvalt ka pärast 
seda, kui loomad on temalt ära võetud; karistamatuse tagajärjel võtab isik 
uued loomad ning väärkohtlemine jätkub. Lisaks tuleb õigusselguse huvides 
täpsustada KarS § 264 lg 1 p-s 3 kasutatud „julmal viisil“ kohtlemise 
mõistet ning sätestada sõnaselgelt, et koosseisu täidab ka looma suhtes 
lubamatu teo toimepanemine piinaval viisil. Kuigi Riigikohus on asjas nr 
3-23-6360 tõlgendanud KarS § 264 koosseisu kuuluvana ka piinavad teod, ei 
ole see toonud kaasa piisavat praktika muutumist. Arvestades, et looma julm 
kohtlemine on reguleeritud kui avaliku korra vastane süütegu, kuid kaitstav 
õigushüve ei tohiks olla sel juhul üksnes avalik kord ja sotsiaalsed 
väärtused, vaid ka loom ise (sh tema elu ja tervis), peab ELL hinnangul 
kaaluma KarS’i eraldi, nt eluslooduse/loomade vastaste süütegude peatüki 
loomist.

*       Seitsmendaks rõhutab ELL rõhutab, et looma julma kohtlemise 
sanktsioonimäärade muutmine ning looma elu ja tervise kui kaitstava 
õigushüve esikohale seadmine suurendaksid õiguskaitse usaldusväärsust, 
ühiskondlikku turvatunnet ja Eesti riigi mainet. Samal ajal tuleb tagada ka 
tegelik juurdepääs õigusemõistmisele loomade väärkohtlemise asjades. ELL 
jääb seisukohale, et looma kui tegeliku kannatanu kaitseõiguse teostamine 
tuleb tagada nii kriminaalmenetluses kui ka väärteomenetluses, andes selleks 
menetluslikud õigused loomakaitseorganisatsioonile, määratud 
loomakaitseadvokaadile või muule seaduses nimetatud isikule. Samuti tuleb 
tagada kaebeõigus halduskohtumenetluses PTA järelevalve tegevuse või 
tegevusetuse vaidlustamiseks. Menetlusseadustike praegune regulatsioon 
sellist õiguskaitset ei taga: halduskohtumenetluses saab isik üldjuhul 
pöörduda kohtusse üksnes oma õiguste kaitseks, väärteomenetluses on 
kaebeõigus piiratud menetlusosalise või isikuga, kelle õigusi on 
menetlustoiminguga piiratud, ning kriminaalmenetluses on kannatanu isik, 
kelle õigushüve on kuriteoga vahetult kahjustatud. Loom ei saa ise oma 
õigusi maksma panna ning juhtudel, kus väärkohtlejaks on looma omanik või 
ohvriks on omanikuta loom, puudub praktikas isik, kes saaks menetluse 
algatamata jätmist või lõpetamist tõhusalt vaidlustada. Kuna HKMS, VTMS ja 
KrMS süsteemne muutmine ning kohtukorraldusega seotud õigusloome kuuluvad 
Vabariigi Valitsuse seaduse § 59 lg 1 kohaselt Justiits- ja 
Digiministeeriumi valitsemisalasse, palub ELL käsitleda ka neid varasemalt 
esitatud ettepanekuid käesoleva eelnõu menetluses või sellega seotud 
jätkutegevustes.

*       Kaheksandaks jääb ELL jätkuvalt varasemalt esitatud ettepaneku 
juurde laiendada korrakaitseseaduses sätestatud avaliku koha mõiste 
sõnaselgelt ka internetikeskkonnale, sh sotsiaalmeedia platvormidele. KarS § 
264 järgi on looma julma kohtlemisena käsitatav muu hulgas looma suhtes 
lubamatu teo toimepanemine avalikus kohas. Loomakaitseseaduse § 4 kohaselt 
on looma suhtes lubamatu tegu igasugune loomale valu või kannatusi põhjustav 
tegu, mida seadus erandina ei luba. Praktikas on aga kujunenud probleemiks 
olukorrad, kus loomade väärkohtlemist filmitakse ja eksponeeritakse 
internetis, näiteks TikTokis, Facebookis, Snapchatis või muudel 
sotsiaalmeedia platvormidel, kuid uurimisasutused ei käsita sellist 
keskkonda avaliku kohana KarS § 264 tähenduses ega algata 
kriminaalmenetlust. ELL hinnangul ei ole põhjendatud olukord, kus looma 
peksmine tänaval on käsitatav avalikus kohas toime pandud looma julma 
kohtlemisena, kuid sama teo teadlik eksponeerimine internetis määratlemata 
isikute ringile jääb avaliku koha mõiste alt välja.

ELL praktika näitab, et loomade vastase vägivalla eksponeerimine internetis 
ja sotsiaalmeedias on kasvav probleem. Internetikeskkonnas võib 
väärkohtlemise avalik mõju olla füüsilisest avalikust kohast isegi 
ulatuslikum, kuivõrd vägivaldne sisu võib jõuda kiiresti suure määratlemata 
isikute ringini, normaliseerida loomadevastast vägivalda ning riivata 
avalikku turvatunnet ja ühiskonna õiglustunnet. Seetõttu tuleb KorS § 54 
avaliku koha mõistet täpsustada selliselt, et see hõlmaks ka 
internetikeskkonda või muud elektroonilist keskkonda, mis on määratlemata 
isikute ringile kättesaadav. Selline muudatus tagaks, et loomade 
väärkohtlemise avalik eksponeerimine internetis oleks karistusõiguslikult 
käsitatav samaväärselt füüsilises avalikus ruumis toime pandud või 
avalikkusele nähtavaks tehtud teoga.

*       Üheksandaks jääb ELL varasemalt esitatud ettepaneku juurde 
kehtestada üldine kohustus teavitada abivajavast või hädaohus olevast 
loomast. ELL-i praktikas on ilmnenud, et muu hulgas tervishoiu- ja 
sotsiaalvaldkonnas võib isikutele tööülesannete täitmise käigus saada 
teatavaks teave abivajavast või ohus olevast loomast, kuid kehtiv õigus ei 
sätesta selget üldist teavitamiskohustust ega anna alati piisavat alust 
sellise teabe edastamiseks pädevatele asutustele või 
loomakaitseorganisatsioonidele. Eriti probleemne on olukord 
tervishoiutöötajate puhul, kellel võib patsiendisaladuse hoidmise kohustuse 
tõttu jääda teavitamata olukordadest, kus patsiendi ütlustest või ravisuhte 
käigus teatavaks saanud asjaoludest nähtub, et loom on väärkoheldud, abita 
või hädaohus. Kehtivas õiguses on seadusandja teatud juhtudel näinud ette 
selge teavitamiskohustuse, näiteks abivajava lapse, sotsiaalhoolekannet 
vajava isiku või teatud nakkushaigustega seotud ohu korral, kuid abivajavast 
loomast teavitamist samaväärselt reguleeritud ei ole. ELL hinnangul tuleb 
loomakaitseseaduses sätestada üldine kohustus teavitada abivajavast või 
hädaohus olevast loomast ning defineerida need mõisted sarnaselt 
lastekaitseseaduses sätestatud abivajava ja hädaohus oleva lapse 
regulatsiooniga. Samuti tuleb selgelt sätestada, millistel juhtudel ja 
ulatuses on teavitamine lubatud või kohustuslik ka juhul, kui teave on 
saadud ameti- või kutsesaladusega kaitstud suhtes.

*       Kümnendaks jääb ELL varasemalt esitatud ettepaneku juurde 
reguleerida piiratud teovõimega täisealiste isikute loomapidamise 
lubatavust. ELL-i praktikas on korduvalt ilmnenud juhtumeid, kus täisealised 
piiratud teovõimega isikud peavad loomi, kuigi nad ei pruugi olla võimelised 
mõistma loomapidamisega kaasnevaid kohustusi ega tagama loomale vajalikku 
toitu, joogivett, ravi, sotsialiseerimist, liikumisvõimalust ja muid 
heaoluks vajalikke tingimusi. Probleem on eriti terav juhtudel, kus isikule 
on küll seatud eestkoste, kuid talle on jäetud piiratud ulatuses tehingute 
tegemise õigus ning ta omandab looma tasu eest või tasuta, ilma et oleks 
hinnatud tema tegelikku võimet looma pidada. Sellistes olukordades võib loom 
jääda sisuliselt abita, samas kui eestkostja või kohalik omavalitsus ei 
pruugi looma heaolu tagamiseks vajalikult sekkuda. ELL hinnangul tuleb 
loomakaitseseadust täiendada selliselt, et piiratud teovõimega täisealine 
isik võib looma pidada üksnes juhul, kui ta saab piisavalt aru looma 
pidamisega kaasnevatest kohustustest, tagajärgedest ja vastutusest ning tal 
on looma pidamiseks vajalikud teadmised ja võimalused. Kui isikule on 
määratud eestkostja, peaks eeldus olema, et isik ei saa aru loomapidamisega 
kaasnevatest kohustustest, välja arvatud juhul, kui eestkostemäärusest või 
eksperdihinnangust tuleneb teisiti. Samuti tuleb kaaluda LoKS § 33 
täiendamist selliselt, et looma müük või muul viisil tasu eest või tasuta 
üleandmine piiratud teovõimega täisealisele isikule oleks lubatud üksnes 
seaduses sätestatud tingimustel või oleks üldjuhul välistatud.

/allkirjastatud digitaalselt/

Pille Tees

Eestimaa Loomakaitse Liit

  _____

[1] 
<https://www.oiguskantsler.ee/sites/default/files/2024-11/6iguskantsleri%20m%C3%A4rgukiri%20seaduse%20muutmiseks.pdf> 
https://www.oiguskantsler.ee/sites/default/files/2024-11/6iguskantsleri%20m%C3%A4rgukiri%20seaduse%20muutmiseks.pdf

[2] 
<https://www.oiguskantsler.ee/sites/default/files/2024-11/6iguskantsleri_margukiri_volitusnorm_koerte_ja_kasside_pidamise_eeskirjade_kehtestamiseks.pdf> 
https://www.oiguskantsler.ee/sites/default/files/2024-11/6iguskantsleri_margukiri_volitusnorm_koerte_ja_kasside_pidamise_eeskirjade_kehtestamiseks.pdf

[3] 
<https://www.ohtuleht.ee/462298/oiguskantsler-koera-ja-kassipidamine-korda> 
https://www.ohtuleht.ee/462298/oiguskantsler-koera-ja-kassipidamine-korda

[4] 
<https://www.oiguskantsler.ee/sites/default/files/2024-11/Rakvere%20valla%20koerte%20ja%20kasside%20pidamise%20eeskirja%20%C2%A7%206.pdf> 
https://www.oiguskantsler.ee/sites/default/files/2024-11/Rakvere%20valla%20koerte%20ja%20kasside%20pidamise%20eeskirja%20%C2%A7%206.pdf

[5] 
<https://www.riigikogu.ee/tegevus/eelnoud/eelnou/f8400de0-4f02-4758-84f2-c6a9489179d7/veterinaarseaduse-muutmise-ja-sellega-seonduvalt-teiste-seaduste-muutmise-seadus/> 
https://www.riigikogu.ee/tegevus/eelnoud/eelnou/f8400de0-4f02-4758-84f2-c6a9489179d7/veterinaarseaduse-muutmise-ja-sellega-seonduvalt-teiste-seaduste-muutmise-seadus/

[6] 
<https://www.riigikogu.ee/tegevus/eelnoud/eelnou/0c991fe4-2393-4ca6-a71d-38bb508f686f/loomakaitseseaduse-ja-veterinaarseaduse-muutmise-seadus/> 
https://www.riigikogu.ee/tegevus/eelnoud/eelnou/0c991fe4-2393-4ca6-a71d-38bb508f686f/loomakaitseseaduse-ja-veterinaarseaduse-muutmise-seadus/

---------- Forwarded message ---------
Saatja: <[email-masked] <mailto:[email-masked]> >
Date: T, 2. juuni 2026 kell 09:15
Subject: KarS ja teiste seaduste muutmise seaduse (KarS omnibus 2026) eelnõu 
saatmine kooskõlastamiseks
To: Tallinna Ringkonnakohus <[email-masked] <mailto:[email-masked]> >, Tartu 
Ülikooli õigusteaduskond <[email-masked] <mailto:[email-masked]> >, Eesti Loomakaitse 
Selts <[email-masked] <mailto:[email-masked]> >, Eestimaa 
Loomakaitse Liit <[email-masked] <mailto:[email-masked]> >

Tere!

Teile on saadetud Justiits- ja Digiministeeriumi dokumendihaldussüsteemi 
Delta kaudu dokument.

Ootame tagasisidet 15.06.2026, link EIS-i

https://eelnoud.valitsus.ee/main/mount/docList/0529500c-0a04-490b-8a2b-28c0d3cb98f9

Pealkiri: KarS ja teiste seaduste muutmise seaduse (KarS omnibus 2026) 
eelnõu saatmine kooskõlastamiseks

Registreerimise kuupäev: 29.05.2026

Registreerimise number: 8-1/4288-1.

Lugupidamisega

Justiits- ja Digiministeerium

Suur-Ameerika 1, 10122 Tallinn
Tel. (372) 620 8100
e-post: [email-masked] <mailto:[email-masked]>
 <http:///dhs/faces/jsp/dialog/www.justdigi.ee> www.justdigi.ee