Subject: Mõned kiired küsimused AKI võimaliku auditi/kontrolli teemal
From: Ülle Harju <[email-masked]>
To: "press - AKI" <[email-masked]>
Date: Mon, 10 Aug 2026 13:36:33 +0300

Tähelepanu! Tegemist on välisvõrgust saabunud kirjaga.
Tundmatu saatja korral palume linke ja faile mitte avada.

Tere!
Seoses PPA ja KAPO poolt läbi viidud teenistusliku kontrolli tulemuste
avalikustamisega
(https://www.postimees.ee/8522666/ppa-ja-kapo-luhendasid-terviseandmete-pa
ringute-kontrolliperioodi-ikka-oli-sadu-rikkumisi)
Tekkis küsimus, et kui rikkumisi oli juba nii lühikese aja jooksul
hulgaliselt, kas on vaja läbi viia sõltumatu kontroll pikema perioodi
kohta - kas PPA ja KAPO poolt inimeste terviseandmete kohta tehtud
päringud on olnud õiguspärased, palju ja milliseid rikkumisi on olnud jne.
Miks seda oleks vaja teha, selle kohta on argumenteeritud arvamuse
sõnastanud ka vandeadvokaat Carri Ginter (kirja lõpus, tekst on Ginteri
loal võetud tema sotsiaalmeediapostitusest)
Riigikontroll vastas Postimehele, et nende hinnangul oleks kõige õigem
kontrolli tegija Andmekaitse Inspektsioon.

Küsimused AKI-le:
Kas AKI plaanib kirjeldatud kontrolli/auditit läbi viia?
Kui jah, siis kuna ja millisel viisil?
Kui ei, siis miks (nt AKI ei saa kontrollida ilma ministeeriumi
loa/tellimuseta, kui pole AKI hinnangul vaja/pole probleemi vms, siis miks
nii leiate)?

Kas on võimalik vastata homme hommikuks?

Parimat!
Ülle Harju
521 5381

Carri Ginter 10.08.2026
„Ilma inimese nõusolekuta politsei terviseandmeid ei küsi.“ Nii ütles PPA
ennetuse ja süüteomenetluse büroo juht Roger Kumm Postimehele 27. mail.
Prokuratuuri seisukoht oli sama kategooriline: „Ilma inimese nõusolekuta
tema terviseandmeid kriminaalmenetluses kasutada ei ole võimalik.“
Need vastused anti pärast seda, kui olin TEHIKult küsinud, kui lihtsalt
saavad uurimisasutused inimeste terviseandmeid.
TEHIKu vastus rääkis hoopis teist juttu. Andmeid oli tehniliselt võimalik
saada ka ilma inimese nõusolekuta. TEHIK ise ei kontrollinud sisuliselt,
kas menetlus tegelikult eksisteeris ega kas just selle inimese
terviseandmeid oli menetluses vaja. Lisaks selgus, et muist terviseandmeid
saab politsei x-tee vahendusel lihtsalt ise vaadata. Sarnaselt
skandaalsetele telefoni metaandmetele ning täitmisregistri kaudu toimunud
surfamisel meie pangaarvetel. PPA saab teha päringuid Tervisekassa
andmekogusse ja Retseptikeskusesse, kasutades selleks PPA-le avatud X-tee
teenuseid. PPA-le on avatud teenused, mis sisaldavad andmeid isiku
kindlustatuse kohta, raviandmeid, retsepti andmeid ja töövõimetuslehe
andmeid.
Justiitsminister Liisa Pakosta reageeris toona üsna tabavalt: „Sellist
olukorda ei tohiks Eesti Vabariigis olla!“ Väga õige!
Suure napikana õnnestus ministril ära hoida veel üks faux pas. 27 mail
2026 eemaldas justiits- ja digiministeerium Tervise ja Heaolu
Infosüsteemide Keskuse (TEHIK) viimasel hetkel Digiauhinnad 2026
laureaatide nimekirjast. Aasta digitegu andmebaasi eest, millest arstile
usaldatud salajased andmed lekkiva ämbri kombel jõuasutusteni liikusid.
Siseorganite vaatenurgast võis see isegi aasta digitegu olla, kuid
põhiseaduse 10nda ja 26nda paragrahvi pinnalt läinuks auhind pigem
inimväärikuse põhimõtte ja eraelu puutumatuse raske rikkumise
katrgooriasse.
Siseminister Igor Taro võttis asja tõsiselt ja määras auditi. 4. juunil
andis ta korralduse kontrollida alates 2025. aasta algusest tehtud
terviseandmete päringuid – umbes 17 kuud. Kontrollida tuli, kas päringud
olid põhjendatud ja õiguspärased. See oli igor Taro poolt teine
silmapaistev käik digiprivaatsuse kaitsel. Osad on juba ehk unustanud, aga
just Taro oli see, kes põhiseadust jämedalt rikkuva
numbrituvastuskaamerate süsteemi käskis seniks seinast välja tõmmata, kui
paragrahvid ja protsess paigas pole.
Kurioosumina on jäänud mulje, et eelmised siseministrid polnud kummagist
põhiõigusi rikkuva süsteemi olemasolust teadlikud. Nii jäävad õõnsaks ka
ajakirjandusele väljendatud toetusavaldused, kus eelmine minister Lauri
Läänemets ametnike usaldusväärsust ja professoonaalsust kiidab ning
rõhutab, et tema poleks kaameraid seinast välja tõmmanud.
Nüüd on tulemused käes. Ja selgub, et 27. mai kategooriline väide „ilma
inimese nõusolekuta politsei terviseandmeid ei küsi“ ei vastanud
tegelikkusele. Midagi sarnast oleme varem näinud. 18. detsembril 2018
kinnitas politseid Riigikogu majanduskomisjonis esindanud Veiko Kommusaar
mobiilsete kiiruskaamerate seadustamisel väga üheselt, et kaamerale eelnev
hoiatusmärk on „seadusest tulenev kohustus“. Hilisem praktika läks
teatavasti teist teed.
PPA enda kontroll näitas TEHIKu kaudu tehtud nõusolekuta päringuid. X-tee
kaudu oli tehtud 373 nõusolekuta päringut. Otse tervishoiuasutustele oli
tehtud 391 nõusolekuta päringut.
Mõni neist võis olla seaduslik. Mõni ei olnud.
61 X-tee päringut hinnati põhjendamatuks. 25 otse tervishoiuasutustele
tehtud päringut olid põhjendamatud. 25 päringut ei suudetud üldse
kontrollida. Leiti juhtumeid, kus terviseandmeid küsiti enne, kui selleks
oli tekkinud õiguslik alus. Leiti sisekorra rikkumisi.
See on juba päris pikk tee väitest „ilma inimese nõusolekuta politsei
terviseandmeid ei küsi.“
Aga siin läheb lugu veel huvitavamaks.
Minister oli käskinud kontrollida umbes 17 kuud. PPA kontrollis viis.
Kaksteist kuud jäi kontrollimata. Kapo kontrollis 13 kuud ja jättis neli
kuud välja. Põhjendus oli töömaht. Minister nõustus hiljem, et
kontrollitud periood annab piisavalt „representatiivse“ pildi.
Siin on mul juristina probleem. Tegemist ei olnud pistelise süsteemi
parandamise auditiga. Tegemist on kontrolliga, milliste kodanike
põhiõigusi on riik rikkunud.
Kui küsimus on selles, kas süsteemis üldiselt esineb vigu, võib
representatiivne valim olla täiesti mõistlik. Kui küsimus on selles,
milliste konkreetsete inimeste kõige intiimsemaid andmeid võis riik
õigusvastaselt vaadata, ei ole representatiivne valim vastus.
Eriti kummaline on kontrolli lühendamine pärast seda, kui kontrollitud
viie kuu jooksul juba leiti selline hulk probleeme. Minu jaoks oleks see
põhjus kontrolli laiendada, mitte lõpetada.
Terviseandmed ei ole tavalised riigi käes olevad andmed. Riigikohus on
tervist puudutavate andmete puhul rääkinud eraelu puutumatuse
tuumiksfäärist. See puudutab otseselt ka inimväärikust. Inimene ei ole
avaliku halduse objekt ning tema kõige intiimsem informatsioon ei muutu
avaliku sektori ressursiks lihtsalt sellepärast, et digiriik on teinud
sellele ligipääsu mugavaks.
Seetõttu on minu ettepanek nüüd veel lihtsam kui mais. Kontroll tuleb viia
TEHIKu süsteemi käivitamisest tänaseni. Kõik päringud. Mitte
representatiivne valim. Sama puudutab x-teed. Ja kõiki inimesi, kelle
terviseandmeid on vaadatud, tuleb sellest teavitada: kes vaatas, mida
vaatas ja miks vaatas. Ja vabandada!
Kui konkreetse inimese teavitamine kahjustaks käimasolevat
kriminaalmenetlust, võib seda edasi lükata. Individuaalselt põhjendatult
ja piiratud ajaks. „Kriminaalmenetlus“ ei saa olla võlusõna, millega
inimese õigus teada igaveseks ära kaotatakse.
Seekord ei piisa ka sisekontrollist. Mais ütles PPA ise, et kõigi
töötajate toimingud logitakse ja nende õiguspärasuse üle teeb järelevalvet
sisekontrollibüroo. Samal ajal kinnitati avalikkusele, et „ilma inimese
nõusolekuta politsei terviseandmeid ei küsi.“
Nüüd teame, et küsiti. Nüüd teame, et sisekontrollist jäi väheks. PPA
sisekontroll on teinud praeguse kontrolliga vajalikku tööd. Aga järgmine
kontroll peab olema kontrollitavatest asutustest sõltumatu.
See ei ole umbusaldus politsei vastu. Eesti politsei enda ajalugu annab
siin päris hea õppetunni.
2000ndate lõpus tuli avalikuks liikluspolitseinike ulatuslik
altkäemaksusüsteem. Need kuuluvad Eesti politsei ajaloo kõige piinlikumate
toimikute hulka. Kohtu alla läks 29 politseinikku, kellest 27 mõisteti
süüdi. Lisaks anti altkäemaksu andmise eest kohtu alla 13 eraisikut,
kellest 12 mõisteti süüdi. Üks inimene suri kohtupidamise ajal. Skeemi
autor ja võtmeisik, endine liiklustalituse konstaabel, sai kõige karmima
karistuse – neli aastat reaalset vangistust.
See oli politseile kohutavalt piinlik. Ja väga hea, et see juhtus. Mitte
altkäemaks. Selle paljastamine. Topeltmängu paljastamine tõi kaasa ühe
suurima enesepuhastuse Eesti korrakaitse ajaloos. Politsei ei muutunud
nõrgemaks sellest, et tema enda inimeste sigadused päevavalgele tulid.
Politsei muutus tugevamaks sellest, kuidas ta pärast reageeris.
See ongi minu jaoks selle vana loo moraal.
Institutsiooni tugevust ei näita see, kui vähe piinlikke asju tema kohta
avalikkus teada saab. Institutsiooni tugevust näitab see, mida ta teeb
pärast seda, kui need asjad on teada saadud.
Sama võimalus on meil praegu.
27. mail: „Ilma inimese nõusolekuta politsei terviseandmeid ei küsi.“
Augustis: sadu nõusolekuta päringuid, põhjendamatuid päringuid, enne
õigusliku aluse tekkimist tehtud päringuid, ebaproportsionaalseks
tunnistatud praktika ja uued kontrollimehhanismid. See ei ole põhjus
öelda, et kõik oli üldiselt hästi. See on põhjus kontrollida lõpuni.
Eesti politsei on varem näidanud, et piinlikule paljastusele saab vastata
päris enesepuhastusega. Seekord puudutab kriis ka sotsiaalminister Karmen
Jolleri portfellis olevaid inimesi. Tänast suppi pole keetnud tänased
politseijuhid. Nüüd on võimalus uuesti enesepuhastus läbi viia. Kui
viiakse läbi laiapõhjaline teavitamine, mis minu hinnangul on hetkel
sotsiaal- ja siseministrite ühises vastutusalas, saab lugeja järelduse ise
teha, millises tervislikus seisundis on digiriik Estonia.
https://arvamus.postimees.ee/.../juhtkiri-miskit-on-mada...
Nb! Vastusena päringule kirjutas mulle @rogerkumm, et “Päringuid
raviandmete kohta tehakse üksnes kriminaalmenetluse läbiviimiseks.” Seda,
kas väide vastab tõele või selgus auditist midagi muud, meie teada ei saa.