Subject: FW: Päring
From: "Justiits- ja Digiministeerium" <[email-masked]>
To: "Justiits- ja Digiministeerium" <[email-masked]>
Date: Tue, 4 Aug 2026 15:55:51 +0300

_____

Saatja: FraudFreeEstonia <[email-masked]
<mailto:[email-masked]> >
Saadetud: teisipäev, 4. august 2026 15:45
Adressaat: Alexandra Kööp - JUSTDIGI <[email-masked]
<mailto:[email-masked]> >
Teema: Re: Päring

Tähelepanu! Tegemist on välisvõrgust saabunud kirjaga.
Tundmatu saatja korral palume linke ja faile mitte avada.

Täname Teid vastuse eest.

Leian siiski, et minu pöördumise peamine mõte jäi vastusest kõrvale.

Me elame digiriigis ja 21. sajandil, kus enamik suhtlusest toimub
elektrooniliselt. Riik ise suunab inimesi kasutama e-teenuseid,
digiallkirja, e-posti ja muid digitaalseid lahendusi. Seetõttu on minu
hinnangul põhjendamatu olukord, kus ettevõtja otsustab saata tarbijale
teate paberkandjal ning seejärel nõuab selle eest veel tarbijalt tasu.

Kui ettevõtja valib kallima suhtlusviisi, ei peaks selle valiku kulusid
kandma tarbija, eriti juhul, kui elektroonilised teavitusvõimalused on
olemas ja laialdaselt kasutusel. Selline praktika jätab mulje, et lisatasu
kasutatakse pigem täiendava tuluallikana kui tegelike kulude katmiseks.

Minu tähelepaneku kohaselt rakendavad sellist praktikat mitmed pangad ja
laenuandjad. Samas koguvad ja uuendavad nad regulaarselt klientide
kontaktandmeid, sealhulgas e-posti aadresse, ning kasutavad neid
igapäevaselt suhtlemiseks. Seetõttu ei ole põhjendatud väide, et
elektrooniline teavitus ei pruugi tarbijani jõuda või et tarbijat ei ole
võimalik e-posti teel kätte saada. Ettevõtjatel on olemas klientide
kontaktandmed ning nad kasutavad neid pidevalt.

Sellises olukorras ei ole mõistlik, et inimestelt, kellel võib juba olla
rahalisi raskusi, küsitakse lisaks veel kuni 5 eurot meeldetuletuse eest,
mille saatmine elektrooniliselt oleks võimalik kiiremini, odavamalt ja
keskkonnasäästlikumalt. Kui inimene on sattunud ajutistesse
makseraskustesse, ei aita täiendavad tasud olukorda lahendada, vaid
suurendavad tema rahalist koormust veelgi.

Lisaks ei saa mööda vaadata ka keskkonnamõjust. Paberkandjal teadete
saatmine tähendab suuremat paberikulu, transpordist tulenevat
keskkonnakoormust ning rohkem jäätmeid. Ajal, mil Eesti väärtustab
digiriigi arengut ja keskkonnahoidu, ei ole põhjendatud soodustada
tarbetut paberpostiga suhtlust olukorras, kus digitaalsed lahendused on
olemas.

Leian, et kehtiv regulatsioon tuleks üle vaadata ning vajaduse korral
muuta selliselt, et tavapärased teated ja meeldetuletused tuleks saata
eelkõige elektrooniliselt ning nende eest ei oleks lubatud küsida
tarbijalt eraldi tasu juhul, kui ettevõtjal on olemas kliendi toimivad
elektroonilised kontaktandmed. Paberkandjal saatmine võiks jääda erandiks
olukordades, kus elektrooniline teavitamine ei ole objektiivselt võimalik
või kui tarbija on ise soovinud saada teateid posti teel.

Selline muudatus aitaks vähendada tarbijate põhjendamatuid lisakulusid,
toetaks digilahenduste kasutamist, vähendaks keskkonnakoormust ning
tagaks, et regulatsioon vastaks tänapäevase digiriigi põhimõtetele.

Just sellele probleemile soovisin oma pöördumisega tähelepanu juhtida.
Küsimus ei ole üksnes selles, mida kehtiv seadus praegu võimaldab, vaid
selles, kas selline praktika on tänapäeva ühiskonnas õiglane,
proportsionaalne ja tarbijate huve arvestav.

Tänan Teid vastuse eest ning jään ootama Teie seisukohta.

Lugupidamisega

FraudFreeEstonia MTÜ

Kadri Baranova

T, 4. august 2026 15:04 Alexandra Kööp - JUSTDIGI
<[email-masked] <mailto:[email-masked]> >
kirjutas:

Lugupeetud Kadri Baranova

Olete pöördunud Justiits- ja Digiministeeriumi poole seoses tarbijatelt
tasu võtmisega paberkandjal saadetavate teatekirjade, teatiste, nõuete ja
muude dokumentide saatmise eest.

Täname Teid ettepanekute ja tähelepanekute eest. Kuna olete pöördumises
eelkõige viidanud juba võlgnevuse tekkimisel nõutavatele
sissenõudmiskuludele, siis selgitan alljärgnevalt selle õiguslikku
regulatsiooni ja tausta.

Tarbijaga seotud võlgnevuse sissenõudmiskulude hüvitamise regulatsioon
tuleneb võlaõigusseaduse (VÕS) §-st 1132. Sissenõudmiskulud erinevad
kulud, mida võlausaldaja kannab seoses võlgnikult kohtuväliselt võla
nõudmisega, ning need tekivad olukorras, kus võlgnik ei ole oma kohustusi
kohaselt täitnud ning võlausaldaja teeb mitmeid toiminguid, et panna oma
nõue võlgniku vastu maksma. Sissenõudmiskuludeks võivad olla kulutused,
mis on vajalikud võlgnikuga ühenduse saamiseks, näiteks võlgnikule
helistamiseks või talle meeldetuletuskirjade saatmiseks, inkassoettevõtja
teenuse kasutamisega seotud kulud jms. Need kulutused tekivad küll
võlausaldaja enda tegevuse tulemusel, kuid on samas tingitud võlgniku
makseviivitusest (
<https://www.riigikogu.ee/tegevus/eelnoud/eelnou/42f33ec8-c1cb-46ff-bb99-1
d44fe861c5a/V%C3%B5la%C3%B5igusseaduse%2C+tarbijakaitseseaduse+ning+%C3%B5
ppetoetuste+ja+%C3%B5ppelaenuseaduse+muutmise+seadus/> Võlaõigusseaduse,
tarbijakaitseseaduse ning õppetoetuste ja õppelaenuseaduse muutmise seadus
786 SE seletuskiri, lk 1).

Viidatud sätte lg 1 reguleerib sissenõudmiskulude nõudmist lepingu
kehtivuse ajal ja lg 2 seab sissenõudmiskulude hüvitise piirangud pärast
lepingu lõppemist.

VÕS § 1132 lg 1 sätestab, et lepingu kehtivusajal võib majandus- või
kutsetegevuses tegutsev võlausaldaja nõuda tarbijalt võla
sissenõudmiskulude hüvitamist iga sissenõutavaks muutunud kohustuse kohta
saadetava vaid ühe meeldetuletuskirja eest summas kuni 5 eurot. Eelmises
lauses nimetatud sissenõudmiskulude hüvitis suureneb iga solidaarvõlgniku
või tagatise andja kohta 5 euro võrra. Käesolevas lõikes nimetatud
hüvitist on võlausaldajal õigus nõuda ainult juhul, kui ta on saatnud
tarbijale enne vähemalt ühe tasuta meeldetuletuse.

Meeldetuletuskiri on tarbijale mis tahes vormis saadetud teade, mille
ainuke eesmärk antud regulatsiooni tähenduses on tuletada võlgnikule
meelde oma kohustust eelnev võlg ära maksta. Meeldetuletuskirjaks ei loeta
võlgnevuse märkimist või võlgnevuse meelde tuletamist järgmise kuu arvel
(786 SE seletuskiri, lk 11).

VÕS § 1132 lg 1 eesmärk ei ole aga reguleerida meeldetuletuskirjade vormi.
Ettevõtjatel on õigus otsustada, millisel andmekandjal kõnealust
meeldetuletuskirja saata. Kindla andmekandja ettenägemine võib olla
koormav nii ettevõtjale kui ka tarbijale, kui näiteks tarbijale ei ole
võimalik meeldetuletust elektrooniliselt kätte toimetada.

VÕS § 1132 lg 1 seab ühe meeldetuletuskirja summa ülempiiri (5 eurot).
Eelnõu seletuskirja järgi valiti see summa põhjusel, et sellega oli
võimalik (2015. aastal) kehtiva Eesti Posti hinnakirja järgi katta ära
kõik postikulud, seda ka juhul, kui tegemist on väljastusteatega kirjaga
ja välismaale saadetava kirjaga (786 SE seletuskiri, lk 13). Tänaseks on
postiteenuse hinnad juba suuremad. Küll aga vastab tõele, et e-kirja või
SMS-i saatmine on märkimisväärselt odavam.

Kui pooled on lepingus kokku leppinud (leppetrahvina) tasu
meeldetuletuskirja saatmise eest, saab võlausaldaja seda nõuda niivõrd,
kuivõrd see vastab VÕS § 1132 lg-s 1 sätestatud ülempiirile. Kui aga
pooltel sellist kokkulepet ei ole, saab võlausaldaja nõuda ainult
tegelikult tekkinud kahju hüvitamist, arvestades VÕS § 1132 lg-s 1
sätestatud piirangutega. Seega, kui tegelikud kulud on väiksemad (kui viis
eurot), peaks ka tarbijalt nõutav sissenõudmiskulude hüvitis olema
väiksem.

VÕS § 1132 on loodud tarbija õigusi silmas pidades (sellel põhjusel on see
ka nn eriregulatsioon üldisest sissenõudmiskulude hüvitamise
regulatsioonist, vt VÕS § 1131). Regulatsiooni eesmärk on tagada, et
ettevõtjale oleks võla sissenõudmiseks kantud kulud hüvitatud, kuid samal
ajal ei tohiks tarbijalt nõutavad sissenõudmiskulud olla ebamõistlikult
suured ega kujutada endast võlausaldaja võimalikku lisatuluallikat. Sel
eesmärgil on sätestatud eelnõus sissenõudmiskulude hüvitisele kindlad
ülempiirid (786 SE seletuskiri, lk 5).

Regulatsioon kaitseb makseviivitusse jäänud tarbijat ebamõistlikult
kõrgete sissenõudmiskulude eest, mis võiksid tema makseraskusi ja
majanduslikult keerulist olukorda veelgi süvendada (786 SE seletuskiri, lk
12). Ilma selliste piiranguteta on võlausaldajatel võimalik kehtestada
suuremaid leppetrahve ja nõuda tasu sisuliselt iga meeldetuletuse eest
(seaduses on ka seda piiratud, nt peab esimene meeldetuletuskiri olema
alati tasuta). Samuti kaitseb see tarbijaid olukorra eest, mil
sissenõudmiskulud on tegelikult viite eurot juba ületanud. Täiendava kahju
hüvitamist saab võlausaldaja nõuda üksnes erandlikel asjaoludel, eelkõige
kui sissenõudmistoimingud on olnud erakordselt keerukad (VÕS § 1132 lg 4).

Tarbijaid kaitseb veel VÕS § 1132 lg 5, mille kohaselt võib
sissenõudmiskulude hüvitist maksma kohustatud tarbija nõuda selle
vähendamist vastavalt käesoleva seaduse §-s 162 sätestatule.
Sissenõudmiskulude hüvitise vähendamisel võetakse muu hulgas arvesse
tarbija kohtuväliselt esitatud vastuväiteid nõude suhtes või varasemat
nõude tunnistamist.

Olgu öeldud, et VÕS §-s 1132 sätestatust tarbija kahjuks kõrvalekalduv
kokkulepe on tühine. Seega on sissenõudmiskulusid võimalik tarbijalt nõuda
vaid viidatud sätte piirides ja tingimustel (kui just ei sõlmita tarbijat
soodustavat kokkulepet).

Head

Alexandra Kööp
nõunik
Tsiviilõiguse talitus
Justiits- ja Digiministeerium
58871356 [email-masked] <mailto:%7BE-mail%7D>
www.justdigi.ee <https://www.justdigi.ee/>  |
<https://www.google.com/maps/search/ee+%7C%0D%0A+Suur-Ameerika+1,+Tallinn?
entry=gmail&source=g>  Suur-Ameerika 1, Tallinn

From: FraudFreeEstonia <[email-masked]
<mailto:[email-masked]> >
Sent: Tuesday, July 21, 2026 11:34 AM
To: Justiits- ja Digiministeerium <[email-masked]
<mailto:[email-masked]> >
Subject: Päring

Tähelepanu! Tegemist on välisvõrgust saabunud kirjaga.
Tundmatu saatja korral palume linke ja faile mitte avada.

Teema: Ettepanek lõpetada tarbijatelt põhjendamatute paberkandjal
teavitustasude võtmine.

Pöördun Teie poole seoses praktikaga, kus tarbijatelt võetakse tasu
paberkandjal saadetavate teatekirjade, teatiste, maksemee
<https://www.google.com/maps/search/ee+%7C%0D%0A+Suur-Ameerika+1,+Tallinn?
entry=gmail&source=g> ldetuletuste, nõuete, hoiatuskirjade ja muude
võlgnevuste või lepinguliste kohustustega seotud dokumentide saatmise
eest.

Praktikas küsitakse tarbijalt selliste saadetiste eest sageli fikseeritud
tasu suurusjärgus 5 eurot ühe kirja või teatise kohta. Soovin juhtida
tähelepanu, et tänapäeva digitaalses ühiskonnas on elektroonilised
suhtluskanalid laialdaselt kasutusel ning paljudel juhtudel on võimalik
edastada samasisulist infot oluliselt väiksemate kuludega.

Palun hinnata, kas selline praktika on kooskõlas tarbijakaitse
põhimõtetega ning kas tarbijalt on põhjendatud nõuda tasu olukorras, kus
paberkandjal suhtlusviisi valib ettevõte ise või kasutatakse seda
ettevõtte tavapärase menetluse osana.

Minu hinnangul vajab täiendavat analüüsi järgmine küsimus: kas ettevõttel
peaks olema õigus kanda oma tavapärase haldus- ja teavitustegevuse kulud
otse tarbija kanda fikseeritud tasuna, eriti olukorras, kus tegelik kulu
võib olla oluliselt väiksem kui tarbijalt nõutav summa.

Palun hinnata:

*	millisel õiguslikul alusel on lubatud võtta tarbijalt tasu
paberkandjal saadetavate teadete, teatiste, meeldetuletuste ja muude
dokumentide eest;
*	kas sellised tasud peavad vastama üksnes tegelikele ja põhjendatud
kuludele;
*	kas tarbijale peaks olema tagatud võimalus saada selliseid teateid
elektrooniliselt ilma lisatasuta;
*	kas kehtiv regulatsioon kaitseb tarbijat piisavalt olukorras, kus
lisatasusid lisatakse kohustustele, mis on juba tekkinud põhilepingu või
võlasuhte alusel;
*	kas sellise praktika piiramiseks või lõpetamiseks oleks vajalik
muuta kehtivat regulatsiooni.

Leian, et olukorras, kus Eesti on digiriik ning elektrooniline suhtlus on
muutunud tavapäraseks, ei tohiks tarbijale tekkida täiendavat rahalist
kohustust üksnes seetõttu, et ettevõte kasutab paberkandjal suhtlust.
Eriti oluline on see olukordades, kus tarbija on juba majanduslikes
raskustes ning iga täiendav tasu suurendab tema maksekoormust.

Teen ettepaneku hinnata võimalust kehtestada selgemad piirangud selliste
tasude rakendamisele, sealhulgas kaaluda lahendust, mille kohaselt:

*	tavapäraste teadete, teatiste ja meeldetuletuste saatmine oleks
ettevõtte enda kulu;
*	tarbijalt ei oleks võimalik nõuda ebamõistlikult suuri või
fikseeritud tasusid, mis ei vasta tegelikele kuludele;
*	elektrooniline suhtlus oleks vaikimisi tasuta alternatiiv juhul,
kui tarbija on selleks võimaluse andnud.

Palun käsitleda käesolevat pöördumist mitte üksnes selgitustaotlusena,
vaid ettepanekuna hinnata kehtiva praktika muutmise vajadust eesmärgiga
vältida tarbijatele põhjendamatute lisakulude tekkimist.

Palun esitada oma seisukoht:

1.	kas peate sellist praktikat õiguspäraseks ja põhjendatuks;
2.	kas näete vajadust kehtiva regulatsiooni muutmiseks;
3.	milliseid samme oleks võimalik astuda tarbijate paremaks kaitseks
selles küsimuses.

Tänan Teid pöördumise läbivaatamise ja sisulise vastuse eest.

Palun registreerida käesolev pöördumine ametliku pöördumisega ning
käsitleda seda ettepanekuna hinnata kehtiva praktika muutmise vajadust.

Lugupidamisega

MTÜ  FraudFreeEstonia

Kadri Baranova

[email-masked] <mailto:[email-masked]>